DEL 10 POENG
Juli 1945 Zell am See, Østerrike
Det var over tre år siden Lewis Nixon og jeg gikk inn i fallskjermtroppene.
Og over et år siden vi første gang dro i krigen.
Uten å vite hva som ville skje med oss, hvor lenge det ville vare, hvor vi havnet.
Jeg ventet i alle fall ikke å befinne meg på et sted som dette.
Jeg tenkte nok det var deg.
God morgen.
Jeg fikk melding om en rødhåret eskimo. Tenkte jeg ville sjekke det.
Skal du bli med meg og ta et morgenbad?
Ja. Du kjenner meg så godt.
Her. Det er fra Zielinski.
Flott!
Hva er det?
Jeg traff på regimentsfotografen. Han hadde masse bilder av 506.
Helt tilbake til Toccoa rekruttleir. Jeg byttet dem til meg for to Lugere.
Røverkjøp.
Hva skal du gjøre etterpå? Få meg frokost.
Nei, etter, etter.
Pussig at du nevner det, for jeg var i et møte med oberst Sink.
Å ja? Ja.
Diskuterte muligheten for å bli værende.
I hæren? Ja, militær karriere.
Hva sa du? At jeg skulle tenke på det.
Hva syns du om New Jersey? New Jersey?
Det ligger et firma i Nixon, New Jersey som heter Nixon Nitration Works.
Høres idyllisk ut.
Pussig nok kjenner jeg eierne.
De venter vel at jeg skal bli til noe. Jeg tenkte å lure deg med meg.
Tilbyr du meg jobb?
Til en mann med dine kvalifikasjoner kan vi sikkert skrape sammen noe
som er forenlig med det nåværende lønnsnivået ditt.
Jeg skal tenke på det.
Jeg setter virkelig pris på det.
Ja, bare tenk på det.
Jobbtilbud. Vanskelig å fatte. Og krigen var ikke over ennå.
Jeg måtte ennå venne meg til varm dusj og morgenbad.
Vi kom til Bayern tidlig i mai med det håp å innta Berchtesgaden.
Denne berømte byen høyt i Alpene var Nazist-partiets symbolske hjem.
Alle lederne av Det tredje rike hadde hus der. Selv om Hitler var død, -
hadde han beordret SS å drive gerilja krig mot de alliertes frammarsj derfra.
Første trinn var å sperre veiene.
Når skal ingeniørene være her? For en halvtime siden.
Vi står fast her til de kommer.
Hadde du vært SS, ville du ikke latt oss valse inn i Hitlers hus.
Du hadde kastet noen stein selv.
Skal vi finne en annen vei opp, er Easy rede og villig.
Jeg har anbefalt dere til oberst Sink. La oss finne Hitlers hus.
Vi vet ikke hva som er der oppe. Obersten vil ikke vi skal ta sjanser.
Så franskmennene skal komme før oss opp til Ørneredet?
Jeg snakket med general LeClerc.
Han sa han var først inn i Paris og han ville være først inn i Berchtesgaden.
Jeg sa jeg forsto ham.
Få fart på 2. bataljon og kom fram før den franske jævelen.
Jeg vil ha Easy-kompaniet i tet. Samle mennene nede på autobahn.
Nifst. Ingen fastboende engang.
Fordi dette er eneste byen som ikke kan benekte at den er rent nazistisk.
Hva mener du? Du må være det for å bo her.
Vi må finne innkvartering til obersten. Hvorfor ikke rett der?
Nei.
Jøss!
Kitty vil like disse. Hvor mange bruder får bryllupsgave fra Hitler?
Vil du ha halvparten? Jeg klarer ikke å bære alt dette.
De som kommer hit etter oss tar alt som ikke er spikret fast.
Vi kan jo ikke la det skje.
Fine. Ikke prøv deg!
Major Winters, sir. More.
Ber om tillatelse til å klatre opp fjellet, sir. Ørneredet.
Vent litt.
Harry, sett ut doble vakter ved hotellet. Sett opp veisperringer vest for byen.
Bataljonshovedkvarteret sperrer av nordsida og forbereder seg på fanger.
Harry, ingen skal skades. Ikke nå.
Og Easy?
Easy går opp fjellet gjennom Obersalzburg og tar Ørneredet.
Hei hå Silver!
Ja! Vi er her!
Ørneredet var en bursdagsgave til Hitler, bygd med Nazistpartiets penger.
Et tilfluktssted på en 2400 m høy fjell topp. En gullbeslått heis gikk opp dit.
Det var en av kronjuvelene i riket hans, og så hadde mannen høydeskrekk.
Skål for ham.
Nei, for pokker, hør nå.
Hitler, Hitler, nei.
Hitler, Himmler, Göring, Goebbels... Du kan jo ikke fortelle vitser.
Paven gikk inn i en bar... Fordi han drakk for mye.
Adolf, fint Ørnerede du har. Håper det er greit at vi har tatt oss til rette.
Her har du jo fiksa opp fint. Ta en drink.
Bare så vi kan si vi så deg gjøre det.
Hør etter.
Dette kom nettopp: " Alle tropper skal bli i sine nåværende posisjoner."
Vi blir her.
Vil du høre det?
Er dere klare for det? Den tyske hæren har kapitulert.
Jeg har en gave til deg. Kom.
Er det...? Ja.
Hva er dette for sted? Hermann Görings hus.
Her har vært doble vakter siden i går. Det kan jeg stå inne for.
Ivrig etter å gå av vakt, O'Keefe? Nei, her er jo så mye å se og gjøre.
10000 flasker med verdens fineste brennevin, vin og champagne -
hjalp Easy-kompaniet å feire den dagen krigen i Europa tok slutt.
Vær så god. Ta alt du vil ha og la hvert kompani ta et lastebillass.
Vi drar til Østerrike i morgen, men du trenger ikke la noe være igjen til andre.
Østerrike, sir? Gratulerer med VE-dagen.
VE-dagen? Victory i Europa.
Gratulerer med VE-dagen.
I stedet for en aggressiv kampenhet ble vi nå en okkupasjonsstyrke.
Og ingen ville forlate Berchtesgaden. Ikke før de så Østerrike.
Sender de oss på løpetur opp de fjella, eller på ski ned?
Står til? Trenger dere hjelp?
Han elsker deg!
Står til, dama?
Det er slutt på krigen!
Vi får det bra her.
Jeg lurer på hva som vil skje med oss, folk som deg og meg,
når det ikke lenger blir noen kriger som legger beslag på oss?
La mennene dine levere våpnene sine ved kirka, skolen og flyplassen.
Ja vel.
Ta imot denne som min formelle kapitulasjon.
Det er bedre enn å legge den på skrivebordet til en kontorist.
Du kan beholde våpenet ditt, oberst.
Heltedød under et kombinert hær og marinestyrke-angrep på Okinawa, -
der et av krigens blodigste slag utkjempes.
Tusener amerikanere er såret og atter tusener har ofret sine liv -
for å drive en fanatisk fiende vekk fra denne strategiske basen.
Amerikansk framrykning går sakte, de møter krigens kanskje verste sperreild.
Hver meter vinnes på ren vilje under den stadig mer spredte artilleri-ilden -
fra en selvmordsfiende som langsomt presses tilbake inn i fjellene.
Tapene er store, men Okinawa er neste skritt på veien mot seier over Japan.
En seier som kun kan vinnes ved hardt arbeid, krigsaksjer og store ofre.
Når drar vi? Vi har ikke noen dato ennå.
Skal vi si fra til mennene straks? Noen har nok poeng til å dra hjem.
Ikke mange, om Purple Heart er eneste medaljen de har.
De fleste av oss her har vel nok.
Vi må bestemme oss for hva vi vil. Jeg vet ikke hvor lenge vi blir her,
men de veteranene som blir, og alle nye tropper, må gjøres kampklare.
Det betyr skytetrening, daglig eksersis, men først og fremst fysisk trening.
Sett NK'ene deres på det.
De vil elske deg.
Hva huker du deg ned for, Perco? Tror du hjorten skyter tilbake?
La meg være.
Hold kjeft og la Shifty drepe middag til oss.
Bull, er du lei av å spise inntørkede poteter tre ganger om dagen?
Vi kan jo skyte Bull, så har kompaniet kjøtt i ei uke.
Shifty, du lot den slippe unna. Hæren blir glad for å bli kvitt deg.
Var det bare så vel. Jeg må nok bli. Alvorlig talt?
Hvor mange poeng trenger du? 15.
15? Herregud, jeg trodde jeg lå dårlig an.
Har ikke noe Purple Heart, har aldri vært såret.
Giv akt!
Ved høyre aksel gevær!
Ved foten gevær!
Hvil.
General Taylor er klar over at mange veteraner, også fra Normandie,
ikke har de 85 poeng som kreves for å bli dimittert.
I dag, ett år etter D-dagen, har vi lotteri for å dimittere én mann i hvert kompani.
I Easy-kompaniet er vinneren...
Kom igjen, da.
Nummer 13066266.
Sersjant Darrell C. Powers.
Shifty. Det er sånn det gjøres, Shifty.
Gratulerer, Shifty.
Sersjant Grant og 2. tropp overtar vakta ved kontrollposten i kveld kl 22.00.
Der røyk D-dagsfeiringen vår. Visst pokker.
General Taylor sier at 101. flybårne garantert blir sendt til Stillehavet.
Så fra i morgen kl 06.00 legger vi oss i trening til aktiv krigføring igjen.
Kom inn.
Det var ikke meningen å forstyrre, sir. Jeg ville bare ta farvel.
Du vet, du var...
Du var...
Vel, det har gått lang tid.
Du har alt du trenger? Ja, jeg har pakket sakene mine.
Mest pistoler. Papirarbeidet er gjort. Dimmepengene har jeg i lomma.
Der hjemme i Virginia...
Vel...
Jeg vet ikke helt hvordan jeg skal forklare alt dette.
Du skjønner, jeg har sett...
Du er en pokker så bra soldat, Shifty. Mer trenger du ikke å forklare.
Takk, sir.
To dager senere satt Shifty i en bil på vei til båten som skulle føre ham hjem.
Dessverre ble bilen påkjørt av en full korporal fra et annet regiment.
Shifty brakk bekkenet og en arm og fikk en kraftig hjernerystelse.
Han overlevde, men tilbrakte de neste månedene på sykehus.
Han var ikke vårt eneste tap i Østerrike.
Jeg har bestemt meg. Jeg har nok poeng. Jeg drar hjem til Kitty.
Tror du virkelig ikke Kitty har stukket av med en tjenesteudyktig nå?
Kødd. Det er ikke morsomt engang. Ikke hør på ham.
Hvordan forklarer jeg henne at jeg kunne kommet hjem, men heller dro til Tokyo?
Så ikke si det til henne.
Hun har jo ventet på deg i tre år. Vi er ferdige i Tokyo om to år, toppen tre.
Det er sikkert slutt før du kommer dit. Du blir sittende her og vente på å dra,
mens jeg er hjemme og lager barn.
Du fortalte ham det ikke? Jeg slapp ikke til.
Fortalt meg hva da?
Tøffingen her har bedt om forflytting. Hva?
13. flybårne drar til Stillehavet nå umiddelbart.
Skal jeg dit, vil jeg ha det overstått.
Blir du med ham? Jeg må. Han vet ikke hvor det er.
Forlater du mennene?
De trenger meg ikke lenger.
Såret i Normandie? I leggen, sir. Et lite kjøttsår.
E-kompaniet mistet 24 menn der. Ja, sir.
17 av dem satt i flyet til kompanisjefen. Det styrtet på D-dagen.
Du fikk befal over kompaniet D-dagen? Det stemmer.
Tilbake til stillingene deres! Alle dere andre fortsetter ildgivningen!
I Nederland degraderte de deg til bataljons-NK.
Ja, sir.
Svina tok kompaniet ditt fra deg.
Jeg avfyrte mine siste skudd der.
I hele den hersens krigen? Ja, sir.
Du kom deg gjennom Bastogne uten å fyre av våpenet ditt.
Det stemmer, sir.
Og du var ved frontlinja hele tiden? Ja, sir.
Større prøvelse for en leder fins ikke enn å holde ut en slik beleiring
under slike forhold. Vi kom oss gjennom det.
Finn dekning!
Finn dekning! Finn ei skyttergrop!
Søk dekning!
Hvorfor vil du forflyttes? Unnskyld, sir?
Hvorfor vil du forlate mennene dine? Det er ikke det, sir.
Men hvis det ennå er krig i Stillehavet og jeg kan være til nytte der...
Vil du lede din egen divisjon en dag? Nei, sir.
Du vil ikke gjøre karriere i hæren? Nei. Vel, jeg vet ikke, sir.
For hvis du tror du trenger mer kamp erfaring for å få stjernene på hjelmen,
så skal jeg si deg noe: Du har gjort nok.
Takk, sir. Men det er ikke målet mitt.
Major, jeg tok dette møtet av respekt for det du har utrettet, og for 101.
Hvis de blir sendt til Stillehavet, bør du lede en av bataljonene.
Takk, sir.
Ærlig talt, så syns jeg mennene dine har gjort seg fortjent til å beholde deg.
Ja, sir. Takk, sir.
Så jeg ble værende i Østerrike inntil videre, og avventet ordre.
Og prøvde å holde styring på soldater som ikke hadde noen fiende å bekjempe.
Lieb, jeg liker faen ikke dette. Gi deg, de pekte ham ut.
En av polakkene fra slaveleirene sa at det er akkurat her fyren bor.
Hvilken leir? En av dem.
Jeg handler på direkte ordre og gjør det med glede.
Er dette en personlig greie, Joe? Er det personlig for deg?
Nei, det er en ordre. Vet major Winters om dette?
Det spiller ingen rolle her. Jo. Hva om fyren bare er en soldat?
Hva om han er offiser, ikke i SS? Hva om han er uskyldig?
Hva om han er kommandant fra en leir? Hvilken leir? Du har ingen bevis.
Var du i Landsberg? Det vet du at jeg var.
Du tror han er soldat, som deg og meg? En uskyldig tysk offiser?
Hvor pokker har du vært de siste tre åra?
Hvem er dere? Hva gjør dere her?
Jeg har ingen ting. Hold kjeft!
Du er kommandanten!
Hvilken kommandant? Fra arbeidsleiren.
Jeg vet ikke om noen arbeidsleir. Du har feil mann.
Kom her, gamle mann. Nei.
Ikke lyv for meg! Du kan ikke komme her!
Du gjorde det mot folket mitt!
Ikke skyt!
Han er skyldig.
Liebgott sier det. Han er antakelig det.
Den jævelen! Skyt ham!
Nei.
Offiserer rømmer ikke. Krigen er slutt. Alle ville ha rømt.
Sommeren i dette alpeparadiset burde ha vært en lettelse, -
særlig nå som det var blitt fred med tyskerne.
Alle vil bare hjem.
Frankrike var best. Å ja?
Fem år. Jeg tror jeg var i alle land, men Frankrike var best.
Italia var nestbest. Russland er ikke å trakte etter.
Ukraina var greit.
Når slipper du hjem? Avdelingen min er dimittert.
Vi drar når kapteinen min er forflyttet. Det er slutten på andre krigen min.
Nå drar jeg hjem til Mannheim. Jeg tar denne.
Passerseddel, takk.
Hei, Webster. Avløsningen min. Ikke hils til tyskerne.
Gi deg, jeg syns det er artig. Og jeg har en ny fiende nå: Japsene.
75 poeng. Du er jo Toccoa-mann. Hvor mange poeng har du?
Det ville du likt å vite.
Dimittert, hva?
Bare dra. Det er min tur. Greit, da ses vi på gården.
81.
Jeg har 81 poeng.
Det holder ikke.
Jeg skal skaffe deg skyss.
Hvor skal de? Til München.
Vil du til München? Ja takk.
Klærne mine! Hva gjør du? Er du gal?!
Sett deg inn.
Så synd.
Jøsses!
Det er menig Janovec.
Han var død da de kom med ham.
75 poeng. Hva?
Han manglet 10 poeng.
Fienden hadde kapitulert, men likevel ble menn ennå drept.
Unge menn som ville hjem, som hadde gjort sin plikt i overflod -
siden før Normandie, måtte bli fordi de ikke hadde nok poeng.
Men de hadde nok av våpen, alkohol og fritid til rådighet.
Plutselig hopper det en fyr fram fra hekken, griper fyren i brystet,
presser en kniv mot strupen hans og skriker: "Hvilken side er du på?!"
Jeg skjønner ikke. Det er D-dagen. Det er Bill Guarnere.
Selveste Gonoré. Nettopp landet i Normandie, men han vet ikke hvor.
"Hvilken side er du på?" For en type. Hva skjedde med ham?
Mistet beinet i Bastogne.
Vent her.
Trenger du hjelp?
De ville ikke gi meg bensin.
Tysker-naut!
Jeg prøvde å forklare.
Den hersens engelskmannen der ville ikke høre på meg. Tror han var major.
Menig, vi har et problem her. Har du bensin?
Kan du ikke gi meg våpenet ditt?
Jeg tror jeg bare tar jeepen hans. Jeg tror ikke han trenger den.
Hold an der litt, greit?
Sersjant Grant!
Sersjant!
Herregud. Han kommer ikke til å klare seg.
Du kan ikke operere ham? Nei, her trengs en hjernekirurg.
Og selv om vi hadde det, ville det neppe vært noe håp.
Få tak i han som skjøt, i live. Kom. Vi skal finne en hjernekirurg.
Han vil ha en underoffiser ved hver vei sperring og to mann ved hver utfartsvei.
Bull, Malark, ta et lag hver og et vitne ut på husundersøkelse.
Kan vi skyte svinet på stedet?
Prøv å ta ham i live. Hvor er Grant nå?
De tok ham til et tyskersykehus for å få tak i noen bra leger.
Lukk opp.
Bli med meg. Sett deg i jeepen.
Hvor skal vi? Til sykehuset. Sett deg i bilen.
Skal du skyte meg, så skyt meg. Hvis ikke, så legg vekk våpenet.
Sett deg i jeepen straks.
Hva skjedde med ham? Han ble skutt i hodet.
For en halv time siden.
Vil du at han skal leve, så hjelp meg. Først ved å legge vekk den der.
La oss dra. La meg kjøre. Det går fortere.
Jøsses, drittkort nå igjen.
Vet ikke hvem som får mest juling; jeg eller han.
Skal vi spille noe annet? Nei, bare stokk korta godt.
Går det bra med deg? Det går bra.
Lyst til å gå inn dit og bli med?
Jeg burde gå inn og stoppe det. Floyd, la oss bare spille kort.
Hvordan er det med Grant? Er han ok? Hvor er han?!
Er det ham? Det er ham.
Erstatningsmannskap, l-kompaniet.
Hvor er våpenet?
Hvilket våpen?
Når du snakker til en offiser, sier du sir!
La MP'ene ta seg av denne dritten.
Er Grant død? Nei.
Tyskerkirurgen sier han vil klare seg.
Kom deg på beina, tøffingen. Reis deg!
Tipper det var Hitlers fotoalbum, sir. Det var mange bilder av ham i dem.
Så du kikket i dem, men tok dem ikke? Jeg tror deg ikke!
Jeg skal holde øye med deg. Du kan tre av.
Det er best du ikke lyver for meg.
Sir, hvis det ikke setter deg i en for stor knipe,
vil jeg gjerne gå av som kompaniets oversersjant.
Hvis jeg får velge. Jeg savner å være hos gutta.
Jeg går gjerne ned til stabssersjant i den tropp du vil plassere meg i.
Tja, du har vel fortjent retten til å degradere deg selv.
Vil du overta sersjant Grants tropp? Det vil være helt greit, sir.
Ja vel, meld deg for løytnant Peacock.
Si fra til meg hvis han gir deg noe bry.
Sir, har du bestemt deg? Ja, jeg har det.
Hva mer har du på hjertet?
Easy vil trenge en kompanisjef etter krigen også.
En som kan holde kustus på dem, forhindre at de dreper hverandre.
Det bør være en som vet hva han gjør. Jeg er helt enig.
Det er helt uansvarlig å overlate dem til feil person.
De er en altfor verdifull ressurs for det militære.
Du har bestemt deg for å bli i hæren? Ja, jeg blir hos karene.
Det er jeg glad for å høre.
Noen av oss valgte å bli.
Andre måtte, til vi fant et påskudd til å få sendt dem bort.
En flyutstilling. De har et eksemplar av alle allierte fly som er brukt i krigen.
Ja vel, sir.
Du blir en slags teknisk rådgiver som ser til at alt gjøres riktig.
Jeg forstår, sir. Synd stedet ikke er mer attraktivt.
Paris er helt greit, sir. Hvis dere vil ha meg der. Noen må jo dra.
Ja, absolutt. Sjåføren setter deg av ved et hotell du selv velger.
Tror ikke vi ser deg her på en stund. Jeg skal ikke svikte dere, sir.
Carwood, ja. Som du sikkert vet, så gjør hæren det slik
at når en underoffiser blir offiser, får han ikke bli i samme kompani.
Ja, sir. Det ante meg at dette ville skje.
De er redd mennene ikke vil ha samme respekt som for en annen offiser.
Det er en bra teori, sir. En idiotisk teori. Særlig i ditt tilfelle.
Men jeg må omplassere deg, og tenkte bataljonshovedkvarteret er et bra sted.
Det fins vel knapt noe bedre, sir. Bra.
Borte på flyplassen er det nå en tysk general
som er litt sur fordi han må kapitulere til menig Babe Heffron fra Philadelphia.
Han mener det er under hans stand. Forståelig, sir.
Fenrik Carwood Lipton fra Virginia kan kanskje døyve hans sårede stolthet.
Ikke noe problem. Er det denne typen jobber jeg kan vente meg fra nå av?
Ja. Når vi ikke soler oss ved innsjøen.
Fenrik.
Jeg vil gjerne snakke til mennene mine. Det er i orden, general.
Kaptein Sobel. Major Winters.
Vi gjør hilsen til graden, ikke mannen.
Menn, det har vært en lang krig, det har vært en hard krig.
Dere har kjempet tappert og stolt for fedrelandet.
Dere er en spesiell gruppe...
...som i hverandre har funnet et samhold...
...som kun kan utvikle seg i strid.
Blant brødre
som har delt skyttergrop.
Som har beskyttet hverandre i de mest kritiske stunder.
Som sammen har sett døden og sammen har lidd.
Jeg er stolt av å ha tjenestegjort med hver og én av dere.
Dere fortjener et langt og lykkelig liv i fred.
Håndkle, håndkle.
Takk.
Se på disse to guttene.
Hva pokker skjedde med dem?
New Jersey, hva?
Ja. Tenk på det.
Jeg gjør det.
Er du våken nå?
Våken? Det er på tide å gå til køys.
Kom an, Jimmy!
Kom igjen, Pee Wee, la oss ta Webster!
Pee Wee, la oss ta ham!
Buck Compton besøkte kompaniet for å vise at han var ok. Han ble aktor i LA.
Han dømte Sirhan Sirhan for drapet på R. Kennedy og ble høyesterettsdommer.
Webster ble journalist for Saturday Evening Post -
og Wall Street Journal og skrev siden en bok om haier.
I 1961 dro han ut på sjøen alene og ble aldri mer sett.
Johnny Martin jobbet for jernbanen igjen og startet så sitt eget byggefirma.
Han fordeler tiden sin mellom Arizona og hytta si i Montana.
George Luz ble vaktmester i Providence, Rhode Island.
Som tegn på den respekt han nøt, kom 1600 i begravelsen hans i 1998.
Doktor Roe døde i Louisiana i 1998.
Han hadde vært entreprenør.
Frank Perconte vendte tilbake til Chicago og jobbet som postbud.
Joe Liebgott vendte tilbake til San Francisco og kjørte drosje.
Bull Randleman var en av de beste soldater jeg noen gang har hatt.
Han begynte å jobbe med flytting av jordmasse i Arkansas. Er der ennå.
Alton More vendte tilbake til Wyoming med Hitlers private fotoalbum.
Han ble drept i en bilulykke i 1958.
Floyd Talbert mistet vi kontakten med i det sivile, -
inntil han dukket opp på en gjenforening like før han døde i 1981.
Vi levde alle like forskjellige liv etter krigen som vi selv var forskjellige.
Carwood Lipton ble leder for et firma med glassproduksjon over hele verden.
Han lever et godt liv i North Carolina.
Harry Welsh giftet seg med Kitty Grogan og ble rektor på en Pennsylvania-skole.
Ronald Speirs ble i hæren, deltok i Korea. I 1958 vendte han tilbake til Tyskland -
som direktør for Spandau-fengselet. Pensjonerte seg som oberstløytnant.
Easy-kompani, dann en krets!
For Easy-kompaniet var det D-dagen pluss 434.
En kjapp mann hadde klart det.
Jeg har nyheter.
I morges mottok president Truman en betingelsesløs kapitulasjon fra Japan.
Krigen er over.
Uavhengig av poeng, medaljer eller sår skulle alle i 101. flybårne nå reise hjem.
Hver og én ville vi for alltid være knyttet sammen av felles erfaringer.
Og hver og én måtte vi nå vende tilbake til samfunnet etter beste evne.
Lewis Nixon fikk det stritt etter krigen. Han ble skilt et par ganger.
Så, i 1956, giftet han seg med sin Grace og alt ordnet seg for ham.
Resten av livet reiste han rundt i verden med henne. Min venn Lew døde i 1995.
Jeg tok imot jobbtilbudet hans og var personalsjef i Nixon Nitration Works -
til jeg ble innkalt til tjeneste i 1950 for å lære opp offiserer og rangers.
Jeg lot være å dra til Korea. Jeg hadde fått nok av krig.
Jeg ble i Hershey, Pennsylvania og fant en liten gård, -
en fredelig, liten plett på jord, der jeg bor den dag i dag.
Det går ikke en dag uten at jeg tenker på de menn jeg tjenestegjorde med, -
som aldri fikk oppleve en verden uten krig.
Det er en svært uvanlig følelse,
svært uvanlige hendelser og svært uvanlige bånd.
Vi visste vi kunne stole på hverandre, så vi ble en nært sammenknyttet gruppe.
De var bare så modige at det var helt utrolig.
Jeg kjenner ingen jeg beundrer mer enn Bill Guarnere og Joe Toye.
De var helt spesielle.
Jeg er bare en liten del av den store krigen.
Og jeg er stolt av å være en del av den. Noen ganger får det meg til å grine.
De ekte heltene er de karene
som ligger begravd der borte og de som kom hjem for å bli begravd.
Du trodde du kunne klare hva som helst.
Da krigen var slutt og du kom hjem, mistet du det.
Jeg mistet den selvtilliten.
Vi håpet bare på å holde oss i live.
Henrik V talte til mennene sine:
"Fra denne dag til verdens ende skal vi i den bli husket.
Vi heldige få, vi våpenbrødre.
For han som her i dag lar sitt blod flyte sammen med meg, skal være min bror."
Husker du
det brevet Mike Ranney skrev til meg?
Husker du hvordan han avsluttet det?
"Jeg erindrer med glede et spørsmål sønnesønnen min stilte meg forleden.
Han sa: 'Bestefar, var du en helt i krigen? '
Bestefar sa: 'Nei.
Men jeg tjenestegjorde i et kompani av helter.'"